Goddag.
Jeg hedder Deems Taylor,
og det glæder mig at byde Dem velkommen
på vegne af Walt Disney, Leopold Stokowski
og de andre kunstnere, hvis fælles indsats
har skabt denne nye form for underholdning: Fantasia.
Det, De nu skal se,
er de ideer, tegninger og historier,
som musik har inspireret
en række kunstnere til.
Med andre ord: dette er ikke
professionelle musikeres tolkninger.
Hvilket nok er for det bedste.
Der er tre slags musik i dette Fantasia -program.
Det første er den slags, der fortæller en konkret historie.
Så er der den slags, der ikke har noget specifikt plot,
men maler en række mere eller mindre konkrete billeder.
Endelig er der en tredje slags;
musik, der kun eksisterer for sin egen skyld.
Det nummer, der åbner vores Fantasia -program,
Toccata og fuga, er musik af denne tredje slags,
det, vi kalder absolut musik.
Selv titlen har ingen mening ud over at være en beskrivelse af musikformen.
På skærmen vil De se en film af de forskellige abstrakte billeder,
der kunne fremkomme i Deres tanker,
hvis de sad i en koncertsal og lyttede til denne musik.
Først er man mere eller mindre bevidst om orkestret.
Vores film begynder med en række indtryk
af dirigenten og musikanterne.
Så begynder musikken at lede tanken hen på andre ting.
De kunne være, tja, blot farvemasser.
Eller måske er de skyformationer eller storslåede landskaber
eller svage skygger eller geometriske figurer, der flyder i rummet.
Her følger
Toccata og fuga i d-mol af Johann Sebastian Bach.
Fortolket i tegninger af Walt Disney og hans medarbejdere
og fremført af Philadelphias Symfoniorkester,
dirigeret af Leopold Stokowski.
Det sker, at en kunstner fejlbedømmer sit eget værk.
Tjajkovskij kunne ikke fordrage
sin Nøddeknækker-suite,
hans måske mest folkekære stykke.
Det er en række danse, der er taget ud af en ballet i fuld længde,
kaldet Nøddeknækkeren,
som han engang komponerede for operahuset i St. Petersborg.
Det blev ikke nogen videre succes, og ingen fremfører den nu om dage,
men jeg er ret sikker på, De genkender suitens musik, når De hører den.
Lad mig dog påpege, at De ikke får nogen nøddeknækker at se her.
Der er kun titlen af ham tilbage.
Nu følger et stykke musik, der fortæller en meget konkret historie.
Faktisk kom historien i dette tilfælde først,
og komponisten skrev musikken, så den passede til.
Det er en næsten 2000 år gammel historie.
Et eventyr om en troldmand, der havde en lærling.
Det var en kvik, ung fyr, der var meget ivrig efter at lære sig faget.
Faktisk var han lidt for kvik,
fordi han begyndte at udføre de sværeste tryllekunster,
inden han havde lært at beherske dem.
En dag, for eksempel, da hans læremester havde fortalt ham,
at han skulle bære vand og fylde heksekedelen, fik han den strålende idé
at vække et kosteskaft til live, som kunne bære vandet for ham.
Det fungerede meget godt, til at starte med.
Desværre havde han glemt den trylleformular,
der kunne få kosteskaftet til at holde op med at bære vand,
og således havde han begyndt noget, han ikke kunne stoppe.
Hr. Stokowski, hr. Stokowski...
Tillykke!
I lige måde, Mickey.
Mange tak!
Hej så længe! Vi ses!
Farvel.
Da Igor Stravinskij skrev balletten Forårsofret...
Jeg gentager,
da Igor Stravinskij skrev balletten Forårsofret,
var hensigten at "beskrive primitivt liv".
Walt Disney og hans tegnere har taget ham på ordet.
I stedet for at vise balletten på den originale måde,
som en række stammedanse, har de anskuet den som et billeddigt
om livets opståen.
Og den historie, som De vil se,
er ikke resultatet af nogens fantasi.
Det er en nøjagtig gengivelse af det, der efter videnskabens mening skete
i de første milliarder af år af vor klodes eksistens.
Videnskab, ikke kunst, skrev scenariet til denne film.
I følge videnskaben var de første levende ting her
enkeltcellede organismer,
bittesmå hvide eller grønne klatter ikke af noget bestemt,
der boede i vandet.
Og som aldrene gik, begyndte havene at sværme
med alle mulige havskabninger.
Til sidst, efter omkring en milliard år,
kravlede visse fisk, som var mere ambitiøse end andre,
op på land og blev de første padder.
Og så, for adskillige hundrede millioner af år siden,
tog naturen en anden retning og skabte dinosaurerne.
Navnet "dinosaur" stammer fra to græske ord,
der betyder "frygteligt firben".
Og det var de i hvert fald.
De fandtes i alle former og størrelser,
fra små, kravlende uhyrer omkring på størrelse med en kylling
til hundredtons mareridt.
De var ikke særlig kvikke.
Selv de største havde kun en hjerne som en due.
De levede i luften og i vandet, og også på land.
Som regel var de vegetarer,
ret venlige og lette at komme ud af det med.
Men der var dog mobbere og gangstere blandt dem.
Den værste af dem, den brutale fyr, der kaldtes tyrannosaurus rex,
var nok den ondeste dræber, der nogen sinde har vandret om på jorden.
Dinosaurerne var skabningernes overhoveder i omkring 200 millioner år.
Og så... Tja, vi ved ikke helt, hvad der skete.
Nogle videnskabsfolk mener, at store tørkeperioder og jordskælv
gjorde verden til en gigantisk støvbunke.
I hvert fald blev dinosaurerne udslettet.
Det er der, vores historie slutter.
Hvor den begynder er på en tid, der er så uendeligt langt tilbage,
da der slet ikke var liv på jorden.
Kun dampskyer,
boblende have og eksploderende vulkaner.
Forestil Dem nu, at De er ude i rummet
milliarder af år tilbage i tiden
og ser ned på denne ensomme, forpinte planet,
der hvirvler gennem det tomme rum.
Og nu følger en 15 minutter lang pause.
Før vi begynder på anden del af programmet,
vil jeg gerne præsentere
et af de vigtigste elementer i Fantasia.
Han er meget sky og tilbagetrukket,
og jeg stødte på ham ved Disney-studierne.
Jeg indså pludselig,
at han ikke blot er et uundværligt medlem af organisationen,
han er også en sand mester, hvad det hvide lærred angår, som ingen her
har lagt mærke til.
Det er derfor min store fornøjelse at præsentere...
lydsporet.
Kom nu.
Ikke så genert.
Det var godt, lydspor.
Jeg har bemærket, at hver smuk lyd
danner et lige så smukt billede.
Vil lydsporet være så rar at frembringe en lyd?
Kom nu. Bare en eller anden lyd.
Det var nu ikke lige det, jeg havde tænkt mig.
Kan vi ikke se og høre harpen?
Så en af strygerne. Måske violinen?
Og så et blæseinstrument... fløjten.
Meget smukt.
Og så skal vi have en messingblæser. Trompeten.
Helt fint. Og hvad så med et dybt instrument, fagotten?
Bliv ved, bliv ved. Gør det færdigt.
Til slut kan vi se på nogle af slagtøjs-instrumenterne.
Først stortrommen.
Mange tak for det.
Beethovens sjette symfoni kaldte han for Pastoralen.
Et af de få af hans værker,
der fortæller noget i retning af en historie.
Han var en stor naturelsker, og i denne symfoni
maler han et billede i toner af en dag på landet.
Beethoven beskriver et landskab,
som han kendte så godt.
Men hans musik rækker langt videre,
så Disney har henlagt Pastorale- symfonien til et mytologisk landskab.
Og det landskab er Olympus-bjerget, gudernes bolig.
Og her møder vi først en gruppe fabelagtige skabninger
fra markerne og skovene,
enhjørninger, fauner, pegasus, den flyvende hest,
og hele hans familie, satyrerne,
disse sære skabninger, som er halvt menneske, halvt hest.
Og deres kærester, satyretterne.
Senere møder vi en gammel ven, Bacchus, vinguden,
der præsiderer over et drikkelag.
Festen bliver afbrudt af uvejr.
Og her ser vi Vulkan, der smeder tordenkiler
og giver dem til gudernes konge, Zeus,
som spiller dart med dem.
Når vejret klarer op, ser vi Iris, regnbuegudinden.
Og Apollo, der kører sin solkaret hen over himmelen.
Og så Morfeus, søvnguden,
der dækker alt med sin natkappe,
mens Diana, der bruger nymånen som en bue,
skyder en ildpil af sted, der overdækker himmelen med stjerner.
Det næste er en af de mest berømte og populære balletter nogensinde.
Timernes dans fra Ponchiellis opera La Gioconda.
Det er en opvisning i dagens timer.
Vi ser først en gruppe dansere i kostumer,
der minder om det sarte lys ved daggry.
Så træder en anden gruppe ind,
udklædt til at repræsentere den skinnende sol ved middagstid.
Når de trækker sig tilbage, træder en tredje gruppe ind
i kostumer, der minder om de sarte toner i den tidlige aftenstund.
Og så en sidste gruppe, alle i sort, de dystre nattetimer.
Pludselig bryder orkestret ud i en fantastisk finale,
hvori de mørke timer overvindes af lysets timer.
Det hele udspiller sig i den store sal med tilstødende have
på den venetianske adelsmand Alvise Badoeros slot.
Sidste nummer i Fantasias program
er en sammenstilling af to stykker, som er så vidt forskellige
i opbygning og stemning, at de forenes som fuldkomne modpoler.
Det første er En nat på Bloksbjerg
af en af Ruslands største komponister, Modest Musorgskij.
Det andet er Franz Schuberts verdensberømte Ave Maria.
I musik og billeder skildres
kampen mellem det profane og det åndelige.
Bloksbjerg er i følge traditionen
et samlingssted for Satan og hans følgesvende.
Her på Valborgs aften, som svarer til Halloween,
samles ondskabens skabninger for at tilbede deres mester.
Under hans forhekselse danser de som rasende,
indtil daggryets frembrud og lyden af kirkeklokker
får den djævelske hær til at luske tilbage til deres mørke boliger.
Og så hører vi Ave Maria med beskeden om triumfen
af håb og liv over fortvivlelsens og dødens magt.